Poenget er at du svikta bestekompisen din.
Shut up! Hvem svikta hvem?
Det var Timian som drepte dem.
Jeg overgir meg.
Det gir ikke mening. Hvorfor overgi seg nå?
–Hvorfor drepte du dem? –Jeg ville ha alt selv.
Vi var ikke i nærheten av å fange ham. Det må være noe mer.
Ok, Timian. På tide å stå opp.
Hva faen?
"Denne hemmeligheten blir med deg til graven."
Faen.
Jeg skjønner ikke hvem som drepte ham.
Jeg har det jo her. At han sa at han var morderen.
–Hvorfor drepte du dem? –Jeg ville ha alt selv.
Jeg skulle ta én hver dag hele julen.
Tilståelse.
Du drepte dem alle sammen. ..
–... for å få arven. – Nei.
Du legger ordene i munnen på ham.
Det gjør vel ikke!
Ok. Nå skal vi leke en lek.
Gjenta etter meg: Jeg drepte dem alle sammen.
Jeg drepte alle sammen.
Det var det jeg tenkte.
Det er standard avhørsteknikk.
–Jeg tok ham jo på fersken. –Bare i å drepe Mona og Mina...
Hva har du gjort, Timian?
...som alltid mobbet ham.
Han sa jo "jeg vil ha alt selv". Én ny hver dag.
Han snakket om julekalenderen sin.
Onkel Svein, har du sett sjokoladekalenderen min?
Én ny hver dag.
Det er på tide å åpne dagens luke.
Han ville ha den for seg selv.
Mona og Mina åpnet alle lukene og spiste all sjokoladen.
Det gikk i svart for ham da han oppdaget det.
Så satt han nisseluene på dem–
–for å fjerne mistanken fra seg selv.
Timian er en morder, men ikke vår morder.
Så hvem er det?
Jeg synes det er litt negativ stemning her.
–Det er viktig å se det positive... –Siri, hold kjeft.
Du har ikke skjønt en dritt.
Jeg kan være positiv til å få en kniv i ryggen fra Toffen,–
–men jeg har ikke én eneste positiv tanke før jeg har fått kaffe.
Det er tomt for kaffe i spiskammeret.
Dette går ikke lenger!
–Har du sjekket i kjelleren? –Gå ned og sjekk selv.
Skal jeg gå ned og bli drept? Hadde vel passet deg bra.
Gå ned selv, da.
Hvis dere går sammen, så er dere trygge.
God idé. Så snur jeg ryggen, og så bare "blam!"
–Kniv i ryggen. –Du tror at jeg er morderen?
Det er kjempemorsomt. Det var du som tok med våpen.
Jeg går ikke dit alene med deg. Siri, du blir med.
Skal du ha med henne? Som ble forlatt ved alteret,–
–og hvis forlovede tilfeldigvis ble drept like etterpå?
–Du kan da umulig være morderen. –Svigeroldemormor, da!
Hold kjeft! Jeg driter i hvem av dere som er morderen.
Vi går alle sammen.
For akkurat nå, så må vi ha kaffe.
–Takk for hjelpen. –Det skulle bare mangle, gitt.
Vi må være et par ekstra for å skifte sengetøyet til Konrad.
–Hei, Ivar. Hva trenger du hjelp til? –Der var du. Flott.
Konrad er så beinskjør at dere må være to om å holde ham.
Er du sikker? Jeg kan fikse dette selv, det er ikke noe problem.
Hvis han faller, knuser han som en porselensdukke.
Sier du det, ja.
Oi, vær forsiktig.
Ja, ja.
Da var vi her igjen. Jeg tenkte litt på den stygge diskusjonen vår.
Ikke snakk til meg. Ivar, få opp farta!
Det er jækla dårlig luft her.
Dette er klønete, men det er ikke mer sengetøy igjen,–
– så jeg må løpe ned og hente. –Få opp farta.
–For guds skyld, ikke slipp ham ned. –Nei, nei.
Si at det er kaffe, vær så snill.
Yes!
Det sorte gull! Fy fader. Det er bare én pose her,–
– men det burde holde et par dager. –Jeg kan ta den.
–Hvorfor det?
Ikke prøve å innbille meg at du vil dele med oss.
Innbiller du deg at jeg ikke skal dele?
–Jeg kan ta den! –Slutt, da!
Gratulerer! Som at migrenen min ikke var ille nok fra før, din dott!
Det er jo ikke kaffemangel som gir migrene,–
–det er fordi du må høre på sytinga di hver dag.
Det er litt igjen i denne, tror jeg.
Hallo! Hva er det med denne familien?
Dere er midt i en enorm familietragedie,–
–og så kriger dere over en liten boks kaffe?
Hvor er perspektivene deres?
Der jeg vokste opp...
Der ble familien din drept av sult og krig hver eneste dag.
Og det som holdt dere sammen,–
–det var nestekjærligheten.
Jeg vokste opp i Vennesla.
Men der var vi rause!
Hvis familien hans klarte å unne hverandre ting...
Hvis de bare hadde én kilo ris og en halv geit på deling...
...så skal vel vi klare å dele en liten rest med kaffe.
Takk, Ivar. Tusen takk.
Salaam–Alaikum.
Slutt med den skjelvinga.
–Jeg mister ham, Jack. –Nei!
–Jeg mister taket. –Ikke faen!
–Nå glipper jeg. –Nei, han knuser jo.
Oh, Jack.
–Hva? Hva er det? –Jeg fikk et støt.
–Hva faen er det du prater om? –At du tok tak i Konrad.
–Jeg fikk et støt i kroppen. –Støt?
Jeg er forelsket i deg, Jack.
–Hva er det som feiler deg? –I 25 år har du hatet meg,–
–and I've been thinking "why do I care?"
It's because I love you, Jack.
Sånn. Ferdig.
Du kan bare gi opp.
Du kan bare gi opp, for faen.
Jo mer motstand du gir meg, jo mer keen blir jeg på deg.
Slutt med det jækla grisepratet.
Jack! Jack! Jackie boy!
You're so beautiful.
Jeg måtte hjelpe ham på vei. Det skjønner du?
–Det er standard avhørsteknikk. –Nei.
Er jeg trygg nå?
Trygg.
Noen var ute etter ham. Det var derfor han overga seg.
–Du er i trøbbel. –De sa at de skulle ta meg.
De skulle ta alt sammen fordi... fordi jeg så dem.
Ok, jeg driter i det. Du skal bak murene jækla lenge.
Er det to mordere likevel? Så du dem?
Og så løp jeg, og så puttet jeg alt i skattkista,–
–og nøkkelen i tinnkjelen på lageret i kjelleren.
–Ok. –Der finner de det aldri.
–Hvem? –Jeg driter i det.
Hvem finner den aldri?
Den røde kongen og Damen som går.
Dette er bra. Jeg visste det var noe mer her.
Hvis du ikke sladrer, kan jeg si hva de egentlig heter.
Si det!
–De heter... –Ok, takk til deg.
–Hva var det? Skrudde du av? –Nei.
Du sluttet å filme.
Svein, si at du husker hva han sa.
Svein?
For faen, Svein.
Jeg har det på tunga.
Timian hadde noe morderen ville ha. Noe de ville drepe for.
Han gjemte det i den rosemalte kista, og la nøkkelen i tinnkjelen.
Kom.
Nanna!
Det mangler en. Noen har tatt den.
Sånn.
–Du skal få første koppen, Liv. –Du kan ta først.
Nei, jeg tilbyr deg den.
Nei, den er ikke ferdig ennå.
Den må trekke litt.
Den rosemalte kista.
Jeg sa jo at du skulle ta. Hvorfor er du så treig?
Der er du. Hva skjer?
Ser du slektslinjen?
Konrad har et barn.
En enearving.
Morderen mener at han har rett til hele arven.
Noen fikk plutselig et jækla sterkt motiv.
Tekst: Elisabeth Sihvo Olsen www.btistudios.com?